Atarot militærflyplass i Israel 1965
Trekk pusten.
Vi må ikke glemme hvor unge de var.
Min far, Stephan Gold, var den yngste gruppelederen i Mossad.
David Peretz fylte 29 år mens han var på oppdraget.
Da min mor bega seg inn i det sovjet- styrte Øst-Berlin, var hun bare 25.
De hadde mot til å oppsøke noe ufattelig ondt.
En mann, hvis sadistiske forsøk etterlot tusener vansiret eller døde.
Hans kallenavn skjender medisinens historie.
Kirurgen fra Birkenau.
Oppdraget deres var å fange ham og stille ham for retten i Israel.
Men i stedet endte det på gatene i Øst-Berlin.
Disse tre våget å gjenoppleve Israels verste mareritt. Og største smerte.
Ved å stå ansikt til ansikt med uhyret bidro de til å overvinne det.
Denne boka er tilegnet inspirasjonskilden min:
Min mor Rachel Singer.
Mor?
Mor.
Jeg er veldig stolt over å være datteren din.
TEL AVIV 1997
David Peretz? Du har ventet meg?
- Ja. - Bli med meg, sir.
Kom, så går vi.
Alt vel, sir?
Unnskyld, men jeg tror at jeg...
Når skal du slutte? Å røyke.
Jeg har sluttet å drikke. Hva mer vil du? Ja da. Snart.
- For ditt barnebarns skyld. - Jeg har avmerket det. Fra kapittel 11.
Du må være veldig stolt.
Ja, det er en stor prestasjon.
- Jeg er veldig stolt av deg. - Du bidro sikkert med mye.
Mor var motvillig. Det var far som fortalte.
Meg ville hun ikke snakke med.
- Jeg trodde han ikke kunne komme. - Sett dere.
- Jeg også. - Det er visst valgår.
- Du kom likevel, pappa. - Ja visst.
- Rachel. - Stephan.
Du er eksperten, så si meg: Hvem er smukkasen på omslaget?
- Det gikk bra? - Hun var fabelaktig.
Takk for at dere kom for å feire utgivelsen av denne flotte boka.
Vi er særlig glade for å ha to av heltene fra historien her i kveld.
Takk.
Og vi er henrykt over at en av dem skal lese for oss. Miss Rachel Singer.
"Kvelden 31. desember begynte det å regne kraftigere."
"De var isolert fra omverdenen."
"Først da Rachel så ut av vinduet, husket hun at det var nyttårsaften."
"Det var fyrverkeri på himmelen, og alle andre i Berlin feiret."
Hva er så viktig? Hvor skal vi?
Hjem til David.
- David? - Han besøkte deg i går.
- Er du sjalu eksmann eller agent? - Hva ville han?
Han sa han hadde vært på reisefot. Etter en kort samtale måtte jeg gå.
Hvis du ikke tror meg, kan du spørre ham selv.
Hvorfor gjorde han det?
Det står en bil utenfor.
Kom hit, da!
Hvorfor tar det så lang tid?
- Takk. - Vær så god.
- God tur? - Ja.
- Du har klippet håret. Det er pent. - Takk.
- Jeg heter David. - Jeg heter Rachel.
Sovjetisk sektor i Berlin Øst-Tyskland 1965
Stephan? Dette er Rachel.
- Hvor skal jeg sove? - På rommet mitt.
Jeg flytter inn til ham. Du skal bo nederst der.
- Hva syns du om den nye kona di? - Hun er for ung.
Du enset ikke hvor pen hun er. Du enser ikke kvinner.
Hvor lenge har jeg kjent deg? I to år. Du ser aldri på kvinner.
Er det noe jeg bør vite før jeg legger meg i den senga?
Jeg tror du enset henne nå.
Ja?
Og så bakfra.
- Hvor kommer du fra? - Argentina. Córdoba.
- Hva gjorde du der? - Mannen min er kjemiingeniør.
Hun tåler en støyt, David. Flytt deg. Hva gjorde du før det?
Vi bodde i Ungarn, der min mann studerte kjemi.
- Hva drev du med i Mossad? - Liaison.
Jeg var oversetter.
Oversetter? Så det er første gang du er i felten?
Godt gjort.
Velkommen til oppdraget.
- Jeg venter her. - Det tar ikke så lang tid.
Fru Roget?
Ja?
Hva var navnet? Roget?
Hva gjelder det?
Takk.
God morgen, fru Roget. Jeg er dr. Bernhardt.
God morgen, herr doktor.
Det er bare en liten undersøkelse.
- Hvis De ikke føler Dem vel, så si fra. - Ja.
Bra.
Det er hånda mi, og det er spekulumet. Det kan føles litt kaldt.
- Hvor gammel er De? - 25.
Hvor lenge har De og Deres mann prøvd å få barn?
I nesten to år.
Eggstokkene ser bra ut. Livmorhalsen er litt tilbakebøyd.
Men det skal ikke minske fruktbarheten.
- For en lettelse. - De taler med aksent. Hvor er De fra?
- Argentina. Vi har nettopp flyttet hit. - Dette kan svi litt, kjære.
- Argentina. Buenos Aires? - Ja.
Så flott. Jeg var der som ung.
Vi var i operaen.
Hva het operahuset igjen?
- Teatro Colón. - Det stemmer! Så herlig.
Vi må dessverre undersøke deg litt til. Er det i orden?
Bra. Modig pike.
- Alt i orden? - Ny time på onsdag.
Mariannenstrasse.
Unnskyld meg.
Berlins banenett. Da muren ble reist, havnet noen stasjoner i østlig sektor.
De er stengt og bevoktes av soldater som skyter rømlinger.
Vi smugler ham ut herfra.
Tog til Vest-Berlin kjører forbi stasjonen, men stanser ikke.
1, 2, 3, 4...
- 14 sekunder per tog. - Stasjonen bevoktes døgnet rundt.
Togføreren vår stanser toget under brua.
De to bakerste vognene blir stående her.
Når toget stanser, ser ikke vaktene gjerdet eller det som skjer bak det.
Her ligger det en postterminal. Varebilene kjører til og fra hele dagen.
Vår varebil kommer med en pakke.
Fra Vest-Berlin tar vi privatfly til Israel.
Det er innpakningen. Nå mangler vi bare presangen.
Prøv den.
- Hvordan føles den? - Veldig behagelig.
Du er Mossad-agent, skarpskytter og ekspert i nærkamp.
- Og ditt første oppdrag er å sy. - Svart belte i kjolesøm.
Unnskyld.
- Hva er det? - Dritt.
Det kan man jo kalle det.
Jeg har fødselsdag i dag.
Når man er 15 år, studerer man Talmud. Når man er 18, gifter man seg.
Det er for sent for oss.
Du er 29? I 20-årene skal man sette seg mål.
- Hva er dine mål, Rachel? - Jeg vet ikke.
- Ungdommen, altså. - Har du noe mål, gamling?
Familien min er målbevisst. Far ble inkassosjef før han fylte 50.
- Så hva er målet ditt? - Å bli inkassosjef før jeg fyller 40.
Du, da, David? Hva er ditt mål her i livet?
- Dette. - "Dette"? Er det alt du ønsker deg?
Nei, si det. Hva vil du ha ut av livet?
Jeg vil ta Vogel. Jeg vil stille ham for retten.
I påsyn av hele verden. Så alle får vite hva han har gjort.
Alle skal få vite sannheten.
Og jeg vil ha en drink til.
Glem det.
Hva da?
Selv etter to år kjenner jeg ham ikke. Ingen kjenner ham. Han er alene.
Familien hans, da?
- Alle sammen? - Ja.
Det er nok ikke alltid en velsignelse å overleve.
- Hvordan fant De meg? - Hva behager?
Hvem har fortalt Dem om meg?
- Ble jeg anbefalt av en lege? - Dr. Eisenberg.
- Hvordan går det med den gamle jøden? - Veldig bra.
- Er noen i familien Deres ufruktbare? - Nei.
- Får De menstruasjon regelmessig? - Nei.
Eggstokkene Deres er ikke fullt utviklet. Vi må hjelpe dem litt.
Bare en liten sprøyte. Vil De at jeg skal fortsette med behandlingen?
- Hvor mange søsken har De? - Ingen.
Vennligst tillat meg.
Hold den fast. Fru Roget?
De er altså enebarn.
Likevel sier De at det ikke fins noen ufruktbarhet i familien Deres?
Jeg mistet moren min under krigen.
Stakkars barn.
Går det bra?
Identiteten hans er bekreftet. Vi har fått grønt lys. I overmorgen.
Du er veldig modig.
Jeg er ikke modig. Jeg er livredd.
Men du gjør det likevel, for du vet hvor viktig det er.
David.
Det er whisky.
Du er så vakker.
Det er hånda mi, og det er spekulumet.
- De hadde samleie i natt? - Ja.
Det er bra. Veldig bra.
Man må bevare håpet. Det sier jeg til alle pasientene mine.
Hva med dem i Birkenau?
Hjelp!
Søster!
Doktoren falt om!
- Hva skjedde? - Han holdt seg for brystet og falt om!
Han er i live. Han er i live.
- Nødsentralen. - Sykebil til Gustav-Adolf-Straße!
Klinikken. Min mann har fått hjerteinfarkt.
Vi kommer med en gang.
Ikke gi opp. Ikke forlat meg.
Si noe.
De er her. Bli hos ham. Jeg skal hente dem.
Følg meg.
- Han må til sykehuset. - Kom, fru Bernhardt. Det går bra.
- Pass godt på ham. - Han blir bra igjen.
- Du kan ikke bli med. - Jo. Jeg er kona hans.
- Det går ikke. Nye regler. - Ingen fare. Han er i gode hender.
- Hent sakene dine og dra til sykehuset. - Takk.
Forsiktig på perrongen.
Har du fyr?
- Ny her? - Første skift.
De andre sa jeg kunne ta meg en pause.
- Jobber du til midnatt? - Ja.
Etter siste skift går vi på Vetter. Rett rundt hjørnet.
Det har ikke skjedd før.
Kjør videre, kamerat!
- Dette er ikke noe stoppested. - Det er noe i skinnegangen!
Jeg er ferdig om en halvtime. Bestill en øl til meg.
Om en halvtime, da.
- Hvilken bil var det? - Jeg tror det kom herfra.
Vi må få ham om bord på toget. Hjelp meg.
Stå stille!
- Jeg jobber her. Jeg har pause. - Papirer.
Det er ikke noe der. Kjør videre.
- Vi må dra! - Ikke uten henne.
Du kan gå.
Gjerdet! Noen har...
Alarm!
Løp!
- Holdt! - Hopp inn!
Dukk!
Er han død? Vakten som så ansiktet ditt.
Nei.
Hvorfor våknet Vogel? Du ga ham vel hele sprøyta?
- Ga du ham hele sprøyta? - Jeg vet ikke! Jeg trodde det!
- Vi har sviktet. - Det er ikke over.
- Sviktet landet vårt. Familiene våre. - Vi har ham! Det er ikke over!
Vi har ham!
Fikk dere kontakt?
- Fins det noen plan? Hva sa de? - Det vil ta tid.
De må finne en ny rute. De må få politisk hjelp.
De skal forhøre seg med amerikanerne.
Vi bytter på å vokte ham. Vi gir ham mat etter hver vakt.
- Vi frakter ham tilbake i live. - Du ble sett, så du får ikke gå ut.
Vi kan klare det. Vi frakter ham til Israel.
Og viser hele verden hva han har gjort.
Hjelp!
Fordømte drittsekker!
Rasshøl!
Ja!
Min hustru?
Er hun skadet?
Går det bra med henne?
Vennligst si at hun er...
Ikke snakk med ham. Ikke hør på ham.
Jeg er ikke sint. Jeg bare sier fra.
Han er ikke der. Han er ikke noe menneske.
Vi har fått en dato. Om ti dager.
- Amerikanerne skal hjelpe oss. - Bra.
Nei.
Hvorfor dreper du meg ikke?
Hvordan kan du la meg vente så lenge på døden?
Jeg vet hva du vil.
Du vil overlate meg til de andre og en falsk rettsprosess.
Og når de dreper meg...
Da kan du si til deg selv at du ikke har blod på hendene.
Men det er ikke sant. Du har blod på hendene.
Du er mordersken min.
Ja.
Gjør det.
Du har lyst.
Gjør det.
Akkurat, ja. Det hadde jeg glemt.
Dere jøder har aldri visst hvordan man dreper. Bare hvordan man dør.
En av mine største sorger er at vi ikke kunne få barn.
Min hustru hadde blitt en vidunderlig mor.
Prøv med sitroner mot morgenkvalmen.
Det sies at det hjelper.
Hva heter du?
Hanna? Sara? Rakel? Ester?
Dere jøder bevarer røttene deres, ikke sant? Det er bra. Veldig bra.
Jeg forstår deg. Du løy ikke på klinikken da du fortalte om din mor.
Om at hun var død?
Jeg kondolerer dypt.
Hva skjedde? Hva er det?
Han forstår hva vi sier. Han snakket til meg. Han vet hva vi tenker.
Så, så. Det er snart over.
Du kunne unnsluppet på stasjonen. Hvorfor flyktet du ikke?
Hva sa de?
Stephan?
Det blir ikke noe av. Amerikanerne trakk seg. Har han fått mat?
- Hva er planen nå? - Jeg snakker til henne!
I stedet for å gjøre sin plikt står hun her med deg.
- Har du gitt ham mat, for faen? - Ja.
Det fins ingen plan.
Politiet er overalt. Vi drepte noen, og nå skyr amerikanerne oss.
Det er ei jævla røre, og de trekker seg fra det.
Fordi vi forkludret det, og nå er vi overlatt til oss selv!
Ble du skygget?
Stephan? Stephan!
Er det dem, dør han. Flytt deg! Han unnslipper ikke.
- Det er ikke oppdraget. - Flytt deg!
- Det var ikke derfor vi kom hit. - Det bestemmer jeg. Flytt deg!
Det var damen fra kjellerleiligheten. Hun ba oss på nyttårsfest.
Vi skal komme oss ut.
De pønsker ut en ny plan.
Tyskland, Tyskland framfor alt!
Framfor alt i verden!
- Hva driver du med? - Det er din vakt.
Visste du om det? Vil du at han skal bli kvalt?
Jeg var lei å se fjeset hans. Gå inn igjen.
Ikke gjør det mer.
Du gir ikke ordrer, David. Det er din vakt. Gå inn igjen.
Hold opp!
Vi er ikke dyr.
Husk hva vi er. Og husk hva vi ikke er.
- Hva skal du? - Jeg må ut.
Flytt deg! Jeg skal ut!
Jeg blir ikke sett!
- Du kan ikke gå ut. - Jeg må ha luft!
Ikke rør meg! Nei!
Takk, David.
Fikk jeg velge, ville jeg foretrukket at Rachel matet meg.
Så skånsom.
I et annet liv kunne hun vært sykepleier.
Hvordan har hun det i dag? Hun må hvile seg mer.
Det er en farlig tid, de første månedene av svangerskapet.
Du visste det ikke.
Og du er ikke faren.
Jeg trodde det var deg. Jeg trodde... Tja.
Måten du ser på henne på. Måten hun ser på deg på.
Det må være vondt.
Jeg så ikke for meg Stephan som noen familiefar. Altfor ærgjerrig.
Men du, derimot, David...
Ti stille.
Jeg uttrykker bare min medfølelse for lidelsene dine.
- Hva vet et uhyre som deg om lidelse? - Jeg er lege, David.
Du blindet barn. Prøvde å forandre øyenfargen deres.
Du injiserte folk med bensin. Erstattet armer og bein, og så på mens de...
Det er ikke medisin. Det er sjukt. Det er sykdom.
Så vi var sinnssyke alle sammen? Er det svaret?
Det fins ikke noe svar. Jeg leter ikke etter noe svar. Jeg...
Du skjelver.
Jeg tror det er du som er redd, David. Redd for uhyret.
Bø!
Hvorfor tror du det var så lett å utrydde dere?
Svakheten deres.
Jeg så det hver dag.
Alle tenkte bare på å unngå å bli pisket eller drept.
Alle tenkte bare på seg selv.
Kun fire soldater førte tusen personer til gasskamrene.
Fordi ikke én av tusen våget å gjøre motstand.
Ingen ofret seg. Selv ikke da vi tok barna deres.
Da skjønte jeg at dere ikke hadde livets rett.
- Går det bra? - Ja da.
Ut!
Ingenting. Ingen spor.
- Kanskje han har dratt hjem. - Han har ikke dratt hjem!
Han er borte.
Det tok 15 år å finne ham. Nå er han borte og blir aldri funnet igjen.
Skal du ringe og fortelle dem hvordan han fikk tak i et potteskår?
Ikke skyld på meg! Jeg har ikke gjort noe galt!
- Det blir aldri glemt! - Det er min skyld. Det var min vakt.
Det skjedde på grunn av meg. Jeg lot ham unnslippe.
- Han blir aldri funnet. - "Han blir aldri funnet."
Hva om han ikke unnslapp?
- Hva mener du? - Bare vi og han vet hva som skjedde.
Og han er borte. Ingen behøver å få vite hva som skjedde.
Vi kan skjule sannheten. Sannheten kan være hva vi vil.
Vogel prøvde å rømme, og du sloss med ham.
Rachel tok revolveren og skjøt ham.
Vi fjernet liket. Fjernet alle spor etter kirurgen fra Birkenau.
- Vi kan ikke lyve om det. - Det må vi!
Det er en skam for Israel hvis vi mislykkes!
Vogel råtner i en jungel i evig frykt for å bli skutt.
Kanskje det er en verre skjebne. Poenget er rettferdighet.
At rettferdigheten anses å ha skjedd fyllest.
- Det går ut på ett. Han er borte. - Nemlig!
Vi må enes om aldri å si det til noen.
Sannheten blir mellom oss. Avtale?
Si det!
Jeg må høre dere si det.
Si det!
Avtale.
David.
Si det, Rachel. Det er en ed.
- Si det. - Ti, ni, åtte sju...
- Seks, fem, fire, tre... - Si det.
- Du sa han aldri ville la høre fra seg! - Vi vet ikke om det er ham!
- Hvis du leser... - Han er i Ukraina!
Det er fra Internett! "Mentalpasient påstår han er kirurgen fra Birkenau."
Hvordan fant du det?
Jeg lurte på hvorfor David kom tilbake. Vi fant det på pc-en hans.
Sa han noe om det til deg i går kveld?
Sa han noe, Rachel?
- Hvorfor tok han livet av seg? - Fordi det ble for mye for ham.
Han trodde at alt ville bli avslørt, og han fikk panikk.
Hva skal det bety? "For mye for ham"?
Jeg sa han skulle finne Vogel og avslutte det.
Visste du at han hadde vært syk? Ja, det visste du.
Du visste at han ikke var sterk nok!
Du kunne latt det ligge! Ingen ville trodd på det!
Det er en journalist fra en avis i Kiev. Jurij Titov.
Han hørte om det og vil intervjue Vogel.
Og da rakner alt sammen.
Vi vet ikke hvilket sykehus han er på, men det vet journalisten.
Du må finne ut hvor han er. David er ute av soga. Jeg kan ikke gjøre det.
- Det må bli deg. - Er du gal?
Jeg kan ikke gjøre det! Jeg klarer det ikke.
Jeg har ikke vært agent på 30 år. Du er gal. Jeg kan ikke gjøre det!
Du er nødt, Rachel.
For i 30 år har du tatt æren for det.
Og så er det Sarah.
Jeg nekter å gjøre det!
Fanken!
Jeg visste at vi kom til å bli straffet for det.
- Jeg er blitt straffet. - Gud planter ikke bilbomber.
Jeg siktet ikke til rullestolen.
Hvis jeg kunne dratt tilbake, skulle jeg forandret alt.
Men det er én ting jeg aldri ville forandret.
Hun skal ikke få vite det.
Hun må aldri få vite det.
Kom hit, da!
KIEV I UKRAINA
- Kontoret til Ukraina Aftenblad? - I andre etasje.
Sigaretter, takk.
Takk.
Da jeg lå der på gulvet...
Jeg tenkte ikke på meg selv i det hele tatt.
Jeg tenkte på moren min.
Jeg tenkte på lidelsene hennes i Europa under krigen.
Samme spørsmål til Mr. Peretz.
Faen ta ham.
Skynd deg.
Legg deg, Sarah.
Velkommen.
Dere er veldig pene begge to. Jeg kan velge og vrake.
Min egen fest, og du er den eneste vennen jeg har.
De er Stephans venner.
Stephans venninner.
Han er ikke interessert i dem. Han vil bare straffe meg.
- For hva da? - Alt.
For at jeg ble gravid. For at jeg ikke elsker ham.
På grunn av deg, David.
Jeg trodde du var taus overfor soldatene, og ikke meg.
- Jeg snakker til deg. - Jeg drar min vei.
- Forlater du Mossad? - Mossad og Israel.
Hvor skal du?
Jeg vet ikke. Først til Hellas, og så...
Jeg vet ikke.
- Når da? - I kveld.
Er du gal?
- I kveld? Du kan ikke dra. - Jeg må. Jeg orker ikke mer.
Ikke noe av det.
Hvis jeg blir her...
- Jeg vet ikke. - Skyldes det samtalene i dag?
- Stephan vil ikke at du... - Bli med meg.
Hva?
- Bli med meg. - Det kan jeg ikke.
Jo. Det kan du.
- For et pent bilde, Rachel. - Dere ser ut som to engler.
- Så pent, Stephan. - Det var jeg som tok det.
- Får du sparken, kan du bli fotograf. - Det kan skje før du aner.
Kom og hils på Michael, Rachel. Han spurte etter deg.
Ja.
- Hva skal det være? - Tyggegummi, takk.
Rekker jeg å sette inn en annonse?
Ja da. 30 hryvnja for 20 ord. 1 hryvnja per ord etter det.
Nei.
Så rart. Jeg slo på alarmen.
Oi sann! Er du full?
Penger.
- Ikke ta dem. - Jeg skriver en lapp.
"Andrej lånte penger for å kunne be med Katja ut."
- Du får sparken. - Det er du verdt.
Jeg får sparken.
Det er jeg verdt.
Da jeg lå der på gulvet...
Jeg tenkte ikke på meg selv, -
- men på min mors lidelser i Europa. Det ga meg styrke til å reise meg.
- Vet Stephan at du er her? - Sikkert.
Det ble mye verre mellom oss. Hva vil du, David?
Hva driver du med?
Rydder.
- Nei, jeg er ikke på jobb. - Så la det være.
Vent! Jeg glemte nøklene.
- Han er på Babenko sykehus. - Utenfor Vinnytsia.
Rundt 25 mil sørvest for deg.
- Hva kaller han seg? - Ivan Sjevtsjuk. Alderen stemmer.
- Når skal Titov intervjue ham? - I morgen. Han vet hvordan jeg ser ut.
Det er snart over. Og når...
- Hva vil du, David? - Har du møtt noen?
Han dro sin vei. Jeg hørte ikke noe mer fra ham.
- Jeg skrev brev til deg. - Men du sendte dem ikke.
- Ikke et ord på så lang tid. - Jeg var syk. Lå på et slags sykehus.
- Hvor da? - I Mexico.
Jeg reiste rundt i Sør-Amerika og Nord-Afrika.
Og lette etter ham.
Hvorfor det?
Hva ville du gjort hvis du hadde funnet ham?
Fortalt sannheten. Gått til en avis og sagt: "Dette er kirurgen fra Birkenau."
Jeg ville endelig fått se ham stilt for retten.
Da ville vi vært fri.
Uansett hva som hadde skjedd med oss, ville vi vært fri. Er du ikke enig?
Er du ikke lei av å lyve?
Hvis du hadde funnet ham, ville du vel gjort det samme?
Kanskje.
For 20 år siden, men nå?
Det er ikke bare oss, men Sarah også. Hun har ikke gjort noe galt.
Hun har skrevet bok.
Hvis sannheten ble kjent, ville det knust henne.
Så nei, jeg ville ikke fortalt sannheten.
Men du fant ham ikke?
Nei.
Boken lanseres i morgen. Kan du komme?
Hvis vi kunne skrudd tiden tilbake? Hvis jeg hadde ventet på deg?
- Ville det vært annerledes da? - Vi kan ikke skru tiden tilbake.
- Jeg skal besøke herr Sjevtsjuk. - Et øyeblikk.
- Er du fra avisen? - Nei, jeg er hans niese. Anna Baranova.
Jeg har vært her før. Husker du meg ikke?
Visittiden er fra 11 til 13. Sett deg der borte.
Hvorfor står du her, kjære deg?
Jurij Titov. Jeg skal besøke herr Sjevtsjuk.
Han er på rom 414. Du kan sette deg der borte.
Vent på meg!
Hold døra åpen, er du snill.
Er du journalist?
Vet du hvem jeg er?
Nei.
- Jeg vet ikke hvem du er. - Jeg heter Dieter Vogel.
Kirurgen fra Birkenau.
Har du hørt om meg?
Ja.
Jeg har drept tusenvis av mennesker.
Du kan ta bilde av meg.
Det siste bildet av kirurgen fra Birkenau.
Alt dreier seg om blodet.
Vi var ikke redde for makten.
Det var vår skjebne.
Slavefolk som nedstammet fra aper.
Men vi?
- Ja? - Det er ikke ham.
Vent litt.
Det er et familieanliggende. Kan dere gå ut et øyeblikk? Takk.
- Er du sikker? - Ja.
- Det er en gamling som har hørt om ham. - Gudskjelov.
Alt vel, Rachel?
Du tok feil. Angående David.
Du tok feil angående ham.
Han tok ikke livet av seg fordi han fryktet avsløring.
Da han besøkte meg, ba han om noe.
Hva da?
Min tillatelse.
Men det fikk han ikke. Jeg nektet ham å fortelle sannheten.
- Han var lei av å leve med løgnen. - Sannhet er en luksus.
Enkelte må prioritere fedrelandet, folket, barna sine.
- Sarah er så stolt av deg, Rachel. - Det vil jeg at hun skal være.
Jeg vil utrette noe som gjør henne stolt av meg.
Vogel må ha vært her, Stephan.
Folk må få vite sannheten, Stephan. Adjø.
Regjeringsmøtet har begynt, sir.
Ja.
Hvorfor kom du?
Hvorfor måtte du komme?
Var det Sjevtsjuk? Jeg skulle ikke snakket med ham.
Jeg kan stoppe ham. Jeg skal ikke fortelle ham noe mer.
Jurij Titov
Jeg heter Rachel Singer.
Vennligst utgi det du er i ferd med å lese.
I 1965 deltok jeg i et oppdrag.
Vi skulle kidnappe Dieter Vogel, kirurgen fra Birkenau, -
- og føre ham til Israel, der han skulle stilles for retten.
Vi har alltid påstått at Vogel ble drept under et fluktforsøk.
Men det var løgn.
En løgn jeg har levd med i 30 år.
Og nå har jeg innsett at jeg må fortelle sannheten.